Recenze filmu Kolja:

Vypravovat příběhy není lehké. Když chceš vypravovat něco, hlavně když chceš dělat rekonstrukci doby postřednictvím příběhu, potřebuješ citlivost, abys mohl ukázat to, co je právě důležité , protože filmy jsou kratší než knihy; proto obrazy musí vynahradit ty části, které se filmu nepodařilo vypravovat.  
Filmu Kolja, režie Jana Svěráka, se to  podařilo. Zápletka je dost lehká (jednoduchá): Louka, muž který žije sám a hraje na cello, se ožení s nějakou ruskou ženou, aby ona mohla dostat vízum, protože se nechce vrátit do Ruska kvůli režimu. Ale nakonec jeho  žena zmizí a Louka se dozvěděl (dozví), že ona má syna, protože ho přivedou k němu domů. Louka se o něj musí starat  , protože jeho babička je nemocná. Dítě se jmenuje Kolja. Kolja zůstává žít s Loukou a začal (začíná) vztah mezi nimi, během kterého Louka přilne k dítěti. Film je velmi zajímavý, protože ukazuje Československo během okupace ruské armády. Film přemýšlí o historii, o vlivech historie  nad životy lidí, o samotě člověka, který žije sám a nechce mít děti, o síle dítěte, který svou (nevinou) nevinností může  přiblížit dvě skutečnosti , ruskou a českáou, které v té době byly nepřístupné. Film není nudný, protože interakce mezi dvěmi hlavními postavy jsou velmi veselé. Hudba je take základní vlastností filmu: hlavní postava hraje, proto ve filmu je hodně klasické hudby a kvůli (díky) tomu film tvoří velmi krásnou atmosféru. V hlavních rolích máme Zdenka Svěráka  a Andreje Chalimona, (které popisuje) kteří perfektně ztělesňují jejich postavy . Myslím, že je jasné, že ten film se mi moc líbil. Na konci filmu jsem byl dojat, ale nechci dělat spoilery. Opravdu radím ho vám všem, protože je zajímavý a hlavně strhující.